Tidligere i Star Trek: Picard...
For en fortidslevning er du i fin form.
Bare det lille avviket i isselappen.
Indeks, identifiser dette maleriet.
Dette maleriet heter Datter.
Teorien til Maddox var at hele Datas kode, selv minnene hans,
kunne rekonstrueres fra ett enkelt positronisk nevron.
Du er noe som er skapt kjærlig og med vilje.
Du sier at jeg ikke er virkelig.
Hvilken søster er du?
Kjernen i Zhat Vashs oppgave
var hat, frykt og ren avsky mot alle former for syntetisk liv.
Jeg vet hvem du er.
Du er Ødeleggeren!
Takk, Will.
For ikke å prøve å overtale meg til å trekke meg fra dette.
Tro meg, jeg vet bedre enn det.
Romulanerne sender en muldvarp, en halv-romulansk vulcaner som heter Oh.
Jeg skal ta hånd om Picard.
For ni år siden kom et stjerneflåtefartøy for første gang i kontakt
med et par utsendinger fra en underlig ny verden.
Og Zhat Vash har lett etter denne verdenen siden det.
Som de nå har funnet på grunn av meg.
Ghulion-systemet, fjerde planet.
Jeg er hjemme.
Velkommen, alle sammen.
Doktor Altan Inigo Soong.
Ansiktet mitt ser vel kjent ut?
Jeg prøver vel å forstå logikken i å ofre noe.
Det høres ikke bra ut.
Stjerneflåtekommandoen, jeg har en første kontakt-situasjon.
Føderasjonen vil høre på meg.
De hørte ikke på ham etter angrepet på Mars.
De vil ikke tro ham nå.
Mitt sinn til ditt sinn.
Mine tanker til dine tanker.
Fascinerende.
Det fins en slags høyere syntetiske vesener der ute.
Doktor Soong og jeg har lagd en passende sender til å påkalle dem.
For dem er vi monstre.
En mor ville dø for barna sine.
- Vil du det? - Ja.
Formålet deres er å finne avansert syntetisk liv
og fjerne det fra undertrykkelsen til de organiske vesenene.
- Du vil bli Ødeleggeren likevel. - Før ham vekk.
Er det bedre for eks-borgene å dø?
Alle hater dem. De har ikke noe hjem.
- De hører ikke hjemme noe sted. - Er det bedre at jeg er død?
Jeg er en eks-borg.
Har ikke noe hjem, hører ikke hjemme noe sted.
Hvorfor setter jeg ikke en phaser mot pannen og blir ferdig med det?
Fordi jeg ville savne deg.
Vel...
- Har du funnet dem? - Ja, alle er her.
Har du knullet noen av dem?
Ikke ennå.
- Drept noen? - Én.
Det vil jeg kalle fremgang.
Kom og se skjulestedet mitt.
Ved havet der bølgene slår.
Du vil elske det.
Du er heldig.
Jeg ville bare se om du hadde det bra.
Det vil jeg, når jeg blir satt fri.
Picard, prøv å se dette fra vårt synspunkt.
Dere velger om vi lever. Dere velger om vi dør.
Dere velger.
Vi har ikke noe valg.
Organiske vesener har aldri gitt oss det.
Å si at dere ikke har noe valg, viser bare mangel på fantasi.
Vær så snill,
ikke la romulanerne gjøre dere til monstrene de er redd for.
Stans dem, Soji.
Slutt å bygge senderen.
Få slutt på det nå.
Vesenene dere prøver å påkalle, kan være deres redning,
men de vil utslette oss.
Sier du at du vil bruke de granatene til å ødelegge blomster?
Blomster som flyr og ødelegger skip.
Nei, ikke denne gangen.
Jeg kom meg ut, jeg kan komme inn igjen.
Du må bli her for å aktivere våpensystemet.
Foreldrene våre døde for dette, Narek.
Mange flere ga livene sine.
Jeg fant henne, Narissa.
Jeg. Familiens svarte får. Zhat Vash-fiaskoen.
Jeg fant Seb-Cheneb.
Greit, gå da.
Jeg må gjøre jobben min.
Ærlig talt er jeg litt redd for den.
Som om jeg bruker den for mye, så vil den sluke sjela mi.
Heldigvis har du ikke en sjel, så...
Men hva gjør den? Hvordan kan jeg...
Da Saga ga den til meg, sa hun: "Du må bruke fantasien."
Sa hun det?
Jeg har ikke noe sånt heller.
Ok, Chris, dette er skipet ditt. Du vet hva som er galt med det.
Det er ikke særlig komplisert.
Intermiksreaktoren har smeltet. Jeg må av-smelte den, noe som er umulig.
Den må skiftes ut, men vedlikeholdsreplikatoren virker ikke
fordi intermiksreaktoren har smeltet.
Tja, bare forsøk, da.
Ok, greit, jeg skal gjøre det.
Jeg har masse fantasi.
For deg er alt en hammer, eller...
Nei, jeg skal gjøre det.
Det finnes ikke noen avtrekker eller knapp.
Kanskje hun mente at du må forestille deg reparasjonen.
Har du tatt deg litt horgl igjen?
Se for deg at den ikke lenger er smeltet.
Se at hullet lapper seg selv.
Hva er det som skjer?
Ingenting som gir noen mening.
- Si det. - Si hva?
De tre nydelige ordene.
- Du hadde rett. - Bare én gang til.
Dra til helvete.
Den lyden kjenner jeg.
Alt arbeidet Bruce gjorde med å laste ned bevissthet i en syntetisk kropp,
burde være på den maskinen.
La oss håpe det.
Vi har ikke mye tid.
Du vet...
...dette er virkelig en bemerkelsesverdig selvoppofrende handling fra din side.
Men det er vel hva mødre gjør, er det ikke?
Det går bra.
Det kommer til å gå bra. Du klarer dette.
Du må gjøre dette.
Jeg er ikke moren deres, din drittsekk.
Noen kaster stein på skipet mitt.
- Den fæle romulanske kjæresten. - Kommunikasjon.
Kom igjen, kast den.
Jeg vil se hva en fotontorpedo får til på denne avstanden.
Jeg har 12 molekyloppløsende granater med stor spredning.
Jeg kaster stein.
Hva vil du?
Og ikke tro at vi ikke vil banke deg, for det vil vi.
Raff.
Hva gjør du her, Slangehode?
Prøver å redde universet.
Vi kan slåss, eller vi kan jobbe sammen.
Stanse det som kommer hit.
Det er opp til dere.
JL.
Kom inn, JL.
Pokker ta.
De bygger en slags sender.
De sender et signal til noe om å komme hit.
For å gjøre hva?
Vi tror at syntetikker er forutbestemt til å ødelegge alt organisk liv.
Vi kaller det Ganmadan.
Dette stedet er avstengt.
Samme hva senderen er, vil de ikke at noen skal blande seg inn.
- Saken med Picard, er... - Ja.
Å blande seg inn er hans greie.
Prøv å nå ham igjen.
JL, kom inn.
Pensjonert admiral Jean-Luc Picard.
- Pokker ta. - Jeg sa det. De vil ikke svare.
Syntetikkene stanser all kommunikasjon.
Det gjør jeg.
Jeg velger absolutt å leve.
Vi har tatt fra ham våpnene, ransaket ham.
Vi har kanskje en felles fiende som kommer.
Du vil ønske å høre hva han kom hit for å si.
Altan, jeg...
Hva gjør du?
Jeg overfører Sagas minner inn i en V-modul som et minne til Arcana.
Men skaden på den optiske prosessoren ødela datastrømmen og...
Trenger du noe?
Ja, jeg har jobbet med nervenettet til golemen din,
men noen av filene er krypterte.
Bruce sa alltid at din krypterings-kungfu var den beste.
Ok, jeg skal se om jeg kan komme inn i filene.
Hold øye med transkodetempoet.
Jeg skjønner.
Beklager.
Jeg forstår fortsatt ikke hvorfor vi stoler på ham.
Søsteren hans drepte Hugh.
Godt at hun ikke ble med, da.
Jeg liker deg ikke.
Nei?
Hva syns du om Ganmadan?
For om vi kaster bort mer tid på å slåss, dør vi alle sammen.
Da betyr det enda mindre om du liker meg.
Vent litt.
Hva er Ganmadan?
- Hva er historien? - Det er bare det.
- En historie. - En historie om slutten.
- På hva? - Alt.
Som ragnarok eller dommedag.
En eldgammel legende.
Noen sier at den stammer fra lenge før forfedrene våre kom til Vulcan.
Historien om Ganmadan starter med to søstre.
Tvilling-khalagu.
Demoner.
Tvillingdemoner som kommer i endetiden
for å åpne veien og slippe løs ch'khalagu.
Veldig fæle demoner.
Den ene søsteren kalles Seb-Natan, varsleren.
Hun spiller på en tromme lagd av barnehud.
Hun slår på den med en lenke av skaller så hardt og så lenge
at hjerte hennes sprenges av anstrengelsen.
- Den andre søsteren kalles Seb... - Seb-Cheneb?
Ja, vi vet om henne.
Så dere vet at hun bærer hornet til et helvetesbeist som kalles Ganmadan?
Dere vet at når hun blåser i hornet,
vil det slippe løs alle ch'khalagu
som har ventet siden tidenes begynnelse.
Dere vet at himmelen vil sprekke,
og gjennom sprekken i himmelen vil de rovgriske ch'khalaguene komme.
Dere vet om de tusen dagene med smerte.
Dere vet at gatene vil bli sleipe av innvollene fra halvspiste lik.
Dere vet at verdenene vil brenne.
Og ch'khalaguene vil ete og fôre ungene sine med blod
og pirke seg mellom tennene med knokler.
Nei, vi visste ikke noe av det.
Men tror du virkelig at dette er en profeti?
Nei.
Jeg tror at det er historie.
Og det fascinerende ved historien er at den alltid gjentar seg.
Endelig er det store arbeidet vårt nesten over.
Molekyloppløsende granater.
Kort lunte. Trykk på knappen, kast.
De er ment for orkideene,
men nå har vi muligheten til å angripe senderen.
Ok, vent nå litt.
Nøyaktig hvordan planlegger vi å komme oss tilbake til Syntbyen?
Vi går inn hovedinngangen.
Hei.
Hvordan skal vi gjøre det?
Ved å gi dem den romulanske agenten som drepte deres elskede Saga.
Jeg liker deg stadig ikke.
Se hvem vi fant som snek seg rundt i går kveld.
Vi tenkte at dere ville ha ham.
Hvordan skal vi sprenge senderen?
En enkelt, konsentrert eksplosjon. Utløst på avstand.
- Vi trenger et leveringssystem. - En drone.
- Våpnene deres. - Selvsagt.
Er molekyloppløsningen stabil?
Til den detoneres.
Bortsett fra i metall, så beholderen må være av keramiske karbonfibre.
- Sekkene. - Helt klart.
Det kan du banne på.
Med transportørblokkeringen syntene har,
kan vi ikke sende noe inn eller ut.
Så vi må ha en måte å skjule det på.
Spiller du?
Jeg elsker spillet.
Greit, kom igjen.
Takk.
Picard?
Admiral Picard.
- Hallo, er du... - Fortsatt her.
Ok.
De skal skru på senderen nå.
Vi må skynde oss.
Hva er dette?
Jeg hjelper deg å rømme.
Jeg trodde jeg var en elendig hemmelig agent,
men jeg har kanskje et talent.
- Hvor skal vi? - Tilbake til La Sirena.
Kom igjen, vi må skynde oss mens de fortsatt er distrahert.
FERDIG
Syntetikkmatrisen er ferdig. Klar til å motta nerveengrammer.
Ja.
Tårnet er nesten aktivt.
Vi må ha en klar siktlinje til superluminalvelgeren nederst.
Hvordan kommer vi oss opp dit uten å bli sett?
Et veldig godt spørsmål.
De dro vel for å se etter oss?
Vi får bekymre oss om det senere.
Statusrapport om romulanerne.
Kom igjen, doktor.
Angrepsvingen er sju minutter unna planetkjenning.
Noe tegn til Stjerneflåten?
Nei, men selv om meldingen din kom frem, vil de være bak romulanerne.
Vi må finne en måte å forsinke dem på.
Og håpe at Føderasjonen kommer.
Ja, og så?
La oss si at finner en måte å holde romulanerne unna på.
Vi redder Soji.
Da står hun og vidunderbarna fritt til å få fatt i supersyntene,
noe som vil si damp og aske, et biocidangrep på galaksenivå.
Vi må opplagt stanse dem også!
Vi har sakket akterut, Picard. De er flere generasjoner foran oss.
På en måte, ja, men på en annen er de, som du sier, barn.
Og frem til nå har de eneste lærerne de har hatt, vært et par einstøinger
og frykten for utslettelse.
Men frykt er en udugelig lærer.
Ja, de har liv, men ingen lærer dem hva det er til for.
Å leve er et ansvar så vel som en rettighet.
Hvordan skal de lære den leksen på seks minutter og elleve sekunder?
Slik barn lærer det meste.
Gjennom et eksempel.
La oss se hvor godt jeg fulgte med på Rios.
Greit.
Få det til å skje.
Brødre og søstre,
så snart senderen er på full styrke, skal vi begynne å overføre.
Og når signalet mottas, vil en portal åpne seg,
og befrierne våre vil være her nesten umiddelbart.
Og da vil vi bli frie.
Hold øye med dem.
Jeg ville gi denne tilbake.
Du hadde rett i at de andre syntetikkene måtte overtales.
En følelsesmessig vekker
som ville tvinge dem til å ta den bestemmelsen du ville.
Å bygge senderen.
Jeg er glad du ser årsaken bak handlingene mine.
Det gjør jeg...
...men en årsak er ikke nok.
Hvordan kunne du hjelpe romulaneren å drepe søsteren din?
Jeg trodde jeg hadde lært deg mer enn dette.
Det viser seg at du ikke er noe bedre enn oss.
Kom igjen, få opp farten.
Så hvordan holder vi 218 krigsskip unna til Stjerneflåten kommer?
Om de kommer.
Svarer du ikke for å øke spenningen, eller...
For øyeblikket prøver jeg å styre et stjerneskip
for første gang på veldig lenge
uten å sprenge eller krasje!
Hvis det er greit for deg.
Ja da, helt i orden. Godt tenkt.
En umulig ting av gangen.
Soji, vær så snill. Du behøver ikke å gjøre dette.
Soji, vær så snill!
Du gjør en feil.
Soji!
Oppskyting oppdaget. Forsøker å oppnå våpenavstengning.
Slipp våpenet.
Over kanten.
Gå vekk fra panelet.
Jeg er ubevæpnet.
Det tviler jeg virkelig på.
Du vet, du er ganske vakker,
eller ville vært det, om du ikke var en ekkel halvkropp.
Innkommende warpsignaturer.
Det er ikke tilfeldigvis Stjerneflåten?
General, de ser ut til å være samlet i én koloni.
Steriliser hele planeten.
Her kommer orkideene.
La oss se hvor mye tid de kan kjøpe oss.
Triste dronning Annika,
seks år gammel, og alt hun fikk i bursdagsgave var assimilering.
Hvorfor satte du ikke bare en phaser mot pannen og fikk det overstått?
Fordi jeg hadde dette å leve for.
Dette er for Hugh.
Dette er et godt tidspunkt å avsløre planen på.
Når orkideene er ødelagt,
vil det fortsatt være 200 romulanske skip og bare ett av våre.
Om du får oss ut av dette, vil de oppkalle dette etter deg.
Picard-manøveren.
Å nei. Den fins allerede, gjør den ikke?
Du fikk det til å se ut som Enterprise var på to steder.
Det var Stargazer, og det var veldig lenge siden.
Det ville være nytteløst mot så mange fiendtlige skip.
Vi ville måtte mangedoble sensorbildene
og finne en måte å spre dem på,
som et eldgammelt krigsfly som sprer speilbiter utover
for å overvelde et radarsystem.
Hvordan i helvete skulle vi gjøre det?
Om vi bare hadde en slags sprø fundementalfelt-replikator
med en nevro-atomær grenseflate.
Som denne.
Picard, hva driver du med?
Soji, jeg vil at du skal revurdere det du holder på å gjøre
og stenge av senderen.
Du vet at det ikke kommer til å skje.
Jeg har noe jeg vil gi til deg og folket ditt,
og jeg håper det vil få deg til å skifte mening.
Og hva er det?
Livet mitt.
Picard ut.
Orbitalforsvaret er uskadeliggjort, general.
Alle skip, angrip reiret til styggedommen.
Klar.
Og alle har warpsignaturer?
Når jeg sier fra.
Hva er det?
Ukjent fartøy. Skanner nå.
Overse det.
Gjør klar planetsteriliseringsmønster nummer fem.
Agnes, nå. Nå!
Det er hundrevis av dem.
Omstill disrupterne.
Angrip dem.
Nei!
Picard, gikk det bra?
Nei.
De har aktivert senderen.
Gjenoppta mønsteret for steriliseringsangrepet.
Når jeg sier fra.
De er her.
Admiral, du klarte det.
General, flaggskipet deres anroper oss.
Fungerende kaptein Will Riker, sjef for USS Zheng He.
Og?
Det er min plikt å informere deg om at Føderasjonen av forente planeter
har gitt planeten Ghulion IV i Vayt-sektoren
Stjerneflåtens beskyttelse i henhold til vilkårene i Algeron-avtalen.
Det er for sent.
Vi gjorde krav på denne verdenen først.
- Flytt dere. - Det går dessverre ikke.
Jeg har en prioritetsanmodning om å opprette diplomatiske forhandlinger
og å beskytte innbyggerne på Ghulion IV.
General eller kommandant eller hva du kaller deg,
jeg sitter nå på broen på det tøffeste,
raskeste og kraftigste skipet Stjerneflåten noensinne har tatt i bruk.
Og jeg har en hel flåte av dem bak meg.
Phaserne våre sikter mot warpkjernene deres.
Og ingenting ville glede meg mer
enn en unnskyldning til å gi deg bank, din forbannede Tal Shiar-sviker.
Men i stedet skal jeg be deg én gang
om å trekke deg tilbake.
General, hva er ordrene dine?
Gi våpensystemene nye mål.
Gjør dere klare til å slåss.
Armer våpnene, skjoldene på fullt.
Picard.
Jeg vet det.
Jeg må snakke med Soji.
På en åpen kanal.
Det er du ikke i stand til.
Gi meg poly-synefrin, 20 milliliter...
- Nei, jeg... - Det vil bare fremskynde det uunngåelige.
Gjør det.
Åpne kanalen. Nå.
- Picard... - Soji.
Skru av senderen, vær så snill.
Vis dem hvor feil de tar av deg.
Du er ikke fienden.
Du er ikke Ødeleggeren.
Om det ikke overbeviser dem,
må de stå til ansvar for Føderasjonen.
Den samme Føderasjonen som forbød oss og slengte oss på dynga.
Om vi ville ødelegge dere, Soji, hadde vi slått oss sammen med romulanerne.
Vi hadde siktet phaserne våre mot dere nå.
Det gjør vi ikke. Det vil vi ikke. Vet du hvorfor?
Fordi vi stoler på at du vil velge riktig.
Jeg stoler på deg, Soji. Jeg kjenner deg.
Jeg tror på deg.
Derfor reddet jeg livet ditt.
Så du kunne redde oss til gjengjeld.
Det er hele poenget.
Det er derfor vi er her.
For å redde hverandre.
De ødela senderen. Hva er ordrene dine?
Kaptein, det ser ut som romulanerne trekker seg tilbake.
En ypperlig avgjørelse.
Avbryt rød beredskap.
Gjør dere klare til å bli eskortert ut av Føderasjonens område.
Det er ikke nødvendig.
Det er ikke noe bryderi.
Will, hvordan i all...
Da du sendte en SOS, ba jeg om en midlertidig forflytning.
Bare fordi jeg ikke prøvde å overtale deg til å la være,
betyr ikke det at jeg lar deg gjøre det alene.
Skal jeg sitte i skogen og lage pizza mens du får all moroa?
Admiral Picard, jeg overlater situasjonen i dine dyktige hender.
Takk, Will, for at du alltid støtter meg.
Jeg har lært av den beste.
Jeg tar det herfra.
Vi ses, min venn. Riker ut.
Adjø.
Picard?
Doktor.
Picard!
Picard.
Vil du gjøre det ferdig?
Nei.
Jeg vil ikke at spillet skal være over.
Picard!
Pokker ta!
Det går bra.
Vent, hva er det som skjer? Hva feiler det ham?
Hjerneavviket. Han blir svakere.
Kan du få ham til labben eller sykestua på et av skipene?
Det er ingen vits, er det vel?
Nei.
Jeg kutter transportblokkeringen.
Jeg skal få dere rett hit.
- Nei. - Det går bra.
- Nei. - Nei, hva gjorde du?
Jeg ga deg et valg.
Ikke å være Ødeleggeren var opp til deg.
Det har det alltid vært.
Elnor.
- Raffi? - Ja, JL. Jeg er her.
Du hadde helt rett.
Når det gjelder hva?
Har du hørt det?
Akkurat nå.
Det er hva som går for å være alkohol her.
Jeg vil ikke anbefale det.
Jeg sa jeg aldri skulle gjøre det igjen, og så gjorde jeg det faen ta meg.
Samme her.
Aldri gjøre hva igjen?
Så mange ting.
Men i dette tilfellet, aldri...
...drepe noen bare fordi de fortjener det.
Bare fordi det føles galt at de fortsatt lever.
Og du?
Aldri slippe en ny selvgod, sta gammel stjerneskipkaptein
inn i hjertet mitt igjen.
Aldri igjen måtte stå der og se på ham dø.
Var det noe du kunne gjort for å forhindre det?
Nei, det var vel ikke det.
Da vinner jeg.
Det går bra.
Det går bra. Få ut alt sammen.
Bare gråt.
Jeg er her.
Enda en fordømt drøm.
Nei, kaptein.
Det er en enormt innviklet kvantesimulering.
Men jeg antar at fra ditt synspunkt,
så vil det å høre meg si det ikke være galt
i en drøm du kunne ha om meg.
Om du noensinne har drømmer om meg.
Jeg drømmer om deg hele tiden.
Interessant.
Har du på deg klærne du hadde på deg da du døde?
Data...
...er jeg død?
Ja, kaptein.
Kan du huske at du døde?
Jeg tror det.
Noe i hodet mitt virket bare som det ble borte,
som når sandslottet til et barn raser sammen.
Jeg vet at jeg ble drept i 2379,
men jeg kan ikke huske at jeg døde.
Bevisstheten min eksisterer i en enormt innviklet kvanterekonstruksjon,
lagd av en kopi av minnene jeg lastet ned i B-4 rett før jeg døde.
Du husker ikke at du døde. Jeg kan ikke glemme det.
Jeg avsluttet visstnok min eksistens i håp om å forlenge din.
Det stemmer.
Før jeg engang hadde fattet hvilken knipe vi var i,
hadde du tenkt ut og utført det.
Jeg var rasende!
Jeg beklager, kaptein.
Men jeg tror ikke jeg kunne gjort noe annet.
Det er sant.
Du kunne vel ikke gjort noe mer typisk for Data.
Jeg har alltid ønsket å kunne si at jeg beklaget
at det var deg og ikke meg.
Kaptein.
Angrer du på at du ofret livet for Soji og folket hennes?
Ikke et øyeblikk.
Hvorfor tror du da at jeg skulle angre på å ha ofret mitt for ditt?
Sa du at alt dette er en simulering?
Ja, sir. En svært sofistikert en.
Mine minneengrammer ble utvunnet fra ett enkelt nevron reddet av Bruce Maddox,
og så ble bevisstheten min rekonstruert av broren min,
doktor Altan Soong.
Jeg liker ham ikke noe særlig.
Soong-familien kan være...
Jeg tror uttrykket er "noe man må venne seg til".
Samme hva dette er,
er det fantastisk å få treffe deg, Data.
Å få se det rare, vakre ansiktet ditt.
En av de mange tingene jeg angret på etter at du døde,
var at jeg aldri fortalte deg...
At du var glad i meg.
Å vite at du var glad i meg, utgjør en liten,
men statistisk viktig del av minnene mine.
Jeg håper at det er til en viss trøst.
Det er det.
Takk, Data.
Derfor vil jeg gjerne be deg om en tjeneste.
Selvsagt, hva som helst.
Når du drar...
Drar?
Beklager, jeg forstår ikke.
Jeg trodde at dette var en simulering.
Ja, sir.
Men du er ikke det.
Før hjernefunksjonene dine opphørte,
klarte doktor Soong og Jurati, med hjelp av Soji,
å skanne, kartlegge og overføre
et fullstendig nevralbilde av undernivåene i hjernen din.
Må jeg dra?
Ja, kaptein.
Du ville at jeg skulle gjøre deg en tjeneste.
Ja, sir.
Når du drar,
ville jeg være utrolig takknemlig om du avsluttet bevisstheten min.
Du vil dø.
Ikke akkurat, sir.
Jeg vil leve, selv om det bare er et øyeblikk,
og vite at livet mitt er avgrenset.
Døden gir menneskelivet mening, kaptein.
Fred.
Kjærlighet.
Vennskap.
Disse er dyrebare
fordi vi vet at de ikke kan bestå.
En sommerfugl som lever for alltid,
er ikke egentlig en sommerfugl i det hele tatt.
Greit.
Jeg skal gjøre det du ber om.
Takk, sir.
Farvel, kapteinløytnant.
Farvel, kaptein.
Hei sann.
Er jeg virkelig?
Selvsagt er du det.
Fortell meg om denne kroppen. Denne golemen.
Den har ikke noen forsterkninger, ingen superkrefter.
Jeg visste at du ikke ville ønske å skulle tilpasse deg til noe nytt.
Ikke etter 94 år i samme kropp med samme ansikt.
Jeg skjønner.
Men alt er nytt. Alt virker.
Og hjerneavviket er borte. For godt.
Bemerkelsesverdig.
Dere har ikke gjort meg udødelig?
Slapp av, nå da.
Alle fulgte med. Vi tok vare på deg.
Vi har lagd en cellulær homeostasealgoritme
som vil gi deg samme antall år, mer eller mindre,
som man ville forventet uten hjernelidelsen.
Jeg har ikke noe imot ti år til.
Tjue?
Vel, doktor Soong, jeg må takke deg.
Min gevinst er ditt tap.
Men nå har vi begge noe å tape.
Jeg har et løfte jeg må holde.
Det sier ganske mye om kapteinløytnant Datas sinn
at når han så på mennesket
med dets vold, korrupsjon og egenrådige uvitenhet,
så kunne han fortsatt se godhet,
en enorm nysgjerrighet og en stor ånd.
Og han ønsket, mer enn noe annet,
å være en del av det...
...å være en del av...
...menneskefamilien.
"Vi er det drømmer lages av...
...og vårt lille liv avsluttes
med søvn."
Det er på tide.
Soji, du har måttet tåle så mye
og reist så langt for å finne veien hjem.
Nå forlater du alt sammen.
Jeg tror at å reise ligger mer for meg.
Og nå som de har opphevet forbudet mot syntetikker, kan jeg reise fritt.
Jeg også.
Er du klar, admiral?
Aktiver.
Tekst: S. Marum